Všechno někdy skončí
![Zdroj: Regulace intimity (Official trailer) | Terina Voláneček Zdroj: Regulace intimity (Official trailer) | Terina Voláneček](/ins/cz/prj/jug/mmo/priv/13168437-STANDARD.jpg)
Můj studijní pobyt v Praze končí, a tak teď píšu svůj poslední příspěvek na tento blog. Pro jeho napsání mě tentokrát inspirovala divadelní hra „Regulace intimity”, což bylo jedno z nejlepších představení, které jsem v Praze viděla. Je to moderní experimentální činohra, kterou uvádějí studenti pražské Divadelní fakulty Akademie múzických umění DAMU. Ve hře všichni postupně hovoří o tom, co mají rádi, z čeho mají strach, čeho litují, za co se stydí a co nenávidí.
Některé kategorie, které se ve hře objevují, jsem převzala s drobnými úpravami. Po deseti měsících v Praze jsem tak zformulovala závěr, který není všeobjímající, ale určitě výstižný.
Miluji… // Ich liebe...- Prahu se všemi jejími zákoutími, komunistickými stavbami, naleštěnými turistickými částmi města i zanedbanými sídlišti.
- nekonečné množství hospod, hlavně těch “typicky českých”, které mají své kouzlo, ačkoli jsou zaplivané a zakouřené.
- nakládaný hermelín.
- černé pivo Kozel.
- skoro každého člověka, kterého jsem poznala.
- karneval v Doudlebech.
- samozřejmost, s jakou mě tady moji nejbližší kamarádi přijali mezi sebe. pokrok v jazyce, kterého se mi podařilo dosáhnout.
- seriál První republika.
- místo, kde jsem bydlela.
- pekárnu za rohem, protože tu pečou ten nejlepší čokoládový dort na světě.
- ulice a parky o víkendu, kdy se Praha vyprázdní, protože “všichni” Češi odjíždějí na víkend na své chaty na venkově.
Mrzí mě… // Es tut mir leid…
- , že jsem se nenaučila pořádně hrát mariáš.
- , že jsem v Česku příliš málo cestovala.
- , že jsem při hře Česko pokaždé pochopila otázky až ve chvíli, kdy ostatní už říkali správnou odpověď.
- , že jsem častěji nekupovala bezdomovecký časopis Nový prostor.
- , že jsem si na některé lidi nenašla víc času.
- , že jsem nakonec přeci jen neochutnala drink Vodníkovo sperma.
- , že jsem nejela na vodu a nevyzkoušela tak jeden z českých národních sportů.
Divím se… // Ich wundere mich…
- způsobu, jakým Češi k snídani jedí housky a rohlíky (místo aby si je rozkrojili na půl, tak je prostě namažou navrch máslem a marmeládou).
- , že se tady řízek jí s bramborovou kaší.
- , že je pro řadu Češek a Čechů samozřejmostí, že muž platí i za ostatní.
- , že si všude můžete dát pivo a klobásu, dokonce během Muzejní noci.
- , že ani ve zkouškovém období se studenti do knihovny moc učit nechodí.
Vytáčí mě… // Es kotzt mich an…
- , že česká volební účast do Evropského parlamentu byla jen 18,2 procent.
- , že zde tolik lidí mluví pozitivně o Temelínu.
- , že kvalita potravin v obchodech podle mého názoru dost pokulhává.
- , že národ, který má tak skvělé knedlíky, neumí upéct pořádný chleba.
- , že je v Praze tolik psů.
- , že jsem často dostávala nálepku “bohatá Rakušanka”.
- , že je tady zboží v drogérii dvakrát tak drahé než v Rakousku.
- , že pořád ještě neumím tancovat polku.
- , že už taky pomalu každou větu začínám „hele”.
- , že se tu legíny nosí jako kalhoty.
- , že jsem byla ve Špindlerově mlýně nařčena, že chci ukrást mobil jenom proto, že mluvím s cizím přízvukem.
- postoj některých Čechů: „je mi to jedno”.
- , že v metru časomíra ukazuje, před kolika minutami a sekundami mi ujelo metro, ale už ne, za jak dlouho přijede další.
- , že jsem spoustu věcí nezvládla zrealizovat.
- že do Prahy budu jezdit už jenom na návštěvy.
Bojím se… // „Ich fürchte“ mich…
- rozloučení.
- jaké to asi bude zase žít bez toho všeho. Protože člověk si na spoustu věcí hrozně rychle zvykne.
![]() Praha ve fotografii |